ОСВІТНІ ВИКЛИКИ (англ. EDUCATIONAL CHALLENGES) Мета та проблематика журналу: Educational Challenges – це рецензований науковий журнал, що публікує оригінальні дослідницькі та оглядові статті з усіх ключових напрямів сучасної освіти (докладніше див. у розділі Мета та проблематика журналу). Кластер: Розвиток людського капіталу, соціальні науки та журналістика. Спеціальності: A1 Освітні науки; A2 Дошкільна освіта; A3 Початкова освіта; A4 Середня освіта (за предметними спеціальностями); A5 Професійна освіта (за спеціалізаціями); A6 Спеціальна освіта (за спеціалізаціями). Інформація про журнал: Періодичність: двічі на рік (квітень та жовтень). Мова публікацій: англійська. Офіційний статус: Видання включено до Переліку наукових фахових видань України (категорія Б) відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 928 від 11 червня 2026 року (додаток 12); Реєстрація онлайн-медіа: рішення №1804 Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 23 травня 2024 року. Ідентифікатор медіа: R40-05264. Ідентифікатори: e-ISSN 2709-7986. DOI Prefix: 10.34142. Історія журналу: Заснований у 1996 році. Попередня назва: "Педагогіка та психологія] (p-ISSN 2312-2471, e-ISSN 2313-2361). Архіви: - Випуски до 2017 року: ТУТ& ТУТ - Випуски з 2017 року: ТУТ У 2020 році назву журналу змінено на "Educational Challenge". Засновник і видавець: Харківський національний педагогічний університет імені Г. С. Сковороди. Код ЄДРПОУ: 02125585; ROR ID: https://ror.org/00gjv5s24. Редакція: Харківський національний педагогічний університет імені Г. С. Сковороди вул. Алчевських, 29, м. Харків, 61002, Україна. Телефон: (097) 606-10-99 E-mail: educationalchallengesjournal@gmail.com Відкритий доступ і авторське право: Educational Challenges є журналом відкритого доступу, який забезпечує негайний і безкоштовний доступ до свого контенту з метою підтримки глобального обміну науковими знаннями (докладніше див. у розділі Open-Access Statement). Повнотекстові статті доступні на офіційному вебсайті журналу в розділі Архів (покликання). Журнал видається Харківським національним педагогічним університетом імені Г. С. Сковороди (Україна) на умовах ліцензії Creative Commons Attribution-NonCommercial 4.0 International License (CC BY-NC 4.0).
H.S. Skovoroda Kharkiv National University
Оцінювання розбіжності між бажаними та здобутими професійними навичками в Танзанії: Аналіз ефективності та узгодженості в регіоні Мара
Мета. Це дослідження оцінює розрив між бажаними та отриманими професійними навичками в Коледжах народного розвитку в регіоні Мара в Танзанії. Методологія. Застосовуючи прагматичну філософію та змішані методи, аналітичний перехресний дизайн, було зібрано дані від 465 учасників, включаючи студентів, випускників, викладачів та представників освітньої галузі. Такий подвійний підхід дозволив ретельно оцінити ефективність навчальної програми з професійних навичок. Результати. Результати вказують на розбіжність (38,28%) між бажаними та отриманими навичками, тоді як (61,72%) спостерігають ефективне впровадження професійних навичок, що свідчить про те, що Коледжі народного розвитку загалом успішно навчають студентів, які опановують відповідні професійні компетенції. Цей успіх пов'язаний зі стратегіями навчання на основі компетенцій, які зосереджені на практичній підготовці. Дані також демонструють мінливість індивідуального досвіду, на який впливають такі фактори, як якість навчання, наявність ресурсів та відповідність навчальної програми кар'єрним прагненням студентів. За шкалою Лайкерта відповіді були розділені на дві групи: ті, що відображають розбіжність (оцінки 1-3), та ті, що вказують на відповідність (оцінки 4-5). Це забезпечило детальне розуміння взаємозв'язку між отриманими та набутими навичками, підкреслюючи складність впровадження навчальної програми. Висновки. Незважаючи на покращення у професійній підготовці, розбіжності зберігаються, що свідчить про невідповідність між результатами освіти та потребами ринку праці. Результати спонукають враховувати передовий міжнародний досвід у національному напрямі професійної освіти. Це дослідження пропонує цінну інформацію про ефективність професійної освіти та підкреслює необхідність адаптивної розробки навчальної програми.
Авторське право (c) 2026 Френк Йосафат https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Трансформація когнітивних умов онлайн-навчання у вищій освіті
Сучасний етап розвитку вищої освіти характеризується глибокою цифровою трансформацією, що супроводжується активним впровадженням онлайн- та дистанційного навчання. Доступність інформації, зростання кількості цифрових стимулів і багатозадачність істотно змінюють характер пізнавальної діяльності здобувачів вищої освіти, що суттєво впливає на когнітивні умови освітнього процесу, зокрема на концентрацію уваги, когнітивне навантаження, інформаційну обробку та здатність до саморегуляції навчальної діяльності. Зростання інформаційного шуму, багатозадачності, постійна присутність цифрових відволікаючих чинників і використання інструментів штучного інтелекту формують нову когнітивну реальність навчання, що потребує наукового осмислення. Тому задачею вищої школи є переорієнтація навчального процесу з трансляції знань на розвиток когнітивних компетентностей студентів, зокрема навичок усвідомленого мислення, концентрації уваги, інформаційної гігієни та саморегуляції в умовах цифрового освітнього середовища. Особливої значущості ця проблема набуває в умовах тривалого дистанційного навчання, що посилює когнітивне навантаження та ризики поверхневого засвоєння навчального матеріалу. Метою статті є дослідження змін когнітивних умов навчання здобувачів вищої освіті в онлайн-форматі з метою обґрунтування рекомендацій щодо організації освітнього процесу в умовах посилення інформаційного навантаження та цифрової трансформації освіти. Методологія дослідження ґрунтується на поєднанні системного, міждисциплінарного та когнітивно спрямованого підходів, що дало змогу здійснити цілісний аналіз змін когнітивних умов навчання у вищій освіті в середовищі онлайн-навчання. У процесі дослідження застосовано загальнонаукові (порівняльний аналіз, систематизація, класифікація, узагальнення) та емпіричні методи (пошук, анкетування, кількісний та якісний аналіз). У рамках дослідження було досягнуто наступних результатів: здійснено теоретичний аналіз сучасних наукових підходів до осмислення трансформації когнітивних умов онлайн-навчання у вищій освіті; надано результати анкетування здобувачів бакалаврського рівня освіти Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», метою якого було визначення особливостей концентрації уваги, рівня інформаційного перевантаження, поширеності багатозадачності та специфіки використання цифрових технологій, зокрема інструментів штучного інтелекту, у навчальній діяльності. Виявлено зміни когнітивних вимог до організації навчального процесу. На основі узагальнення отриманих результатів сформульовано практичні рекомендації щодо оптимізації онлайн-навчання, спрямовані на розвиток навичок когнітивної саморегуляції, формування інформаційної гігієни та підтримку усвідомленого навчання в цифровому освітньому середовищі. У висновках обґрунтовано, що сучасне онлайн-навчання формує суперечливі когнітивні умови, поєднуючи розширення можливостей автономії з підвищенням когнітивних ризиків, що актуалізує необхідність перегляду підходів до організації освітнього процесу для цілеспрямованого розвитку когнітивної саморегуляції та усвідомленого мислення здобувачів вищої освіти.
Авторське право (c) 2026 Наталя Твердохлєбова, Наталія Євтушенко https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Забезпечення безперервності освіти в умовах збройного конфлікту: модель підземного університету в Україні
Тривала повномасштабна війна Росії проти України спричинила глибокі соціальні та гуманітарні кризи, включаючи систематичну деградацію освітнього середовища, що безпосередньо загрожує інтелектуальному розвитку та майбутнім перспективам української молоді та робить своєчасні адаптивні освітні втручання критично необхідними. Метою цього дослідження є вивчення того, як українські заклади вищої освіти, зокрема Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, адаптуються до вимог триваючого збройного конфлікту шляхом реорганізації підвальних приміщень на бомбосховища, де впроваджуються освітні практики. Методи. Для вивчення трансформації освітніх практик в умовах збройного конфлікту в цьому дослідженні було використано тематичне дослідження зі змішаними методами, що поєднує емпіричну основу (для дослідження виникнення «Підземного університету»), описові статистичні методи (для виявлення тенденцій участі студентів у різних форматах навчання та їхніх уподобань) та якісний тематичний аналіз (для виявлення повторюваних тем, пов'язаних з безпекою, доступністю, безперервністю освіти, психоемоційним благополуччям та залученням студентів). Результати. Протягом трьох років повномасштабної війни українські заклади вищої освіти розробили адаптивні освітні моделі, сформовані відповідно до регіональних умов безпеки. Формати навчання варіюються від повністю дистанційного навчання поблизу активних бойових дій до змішаного та очного навчання в безпечніших районах. У Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого підземні приміщення були переобладнані на повністю обладнані аудиторії-бомбосховища для забезпечення безперервності навчання та безпеки. Дані про вибір студентів свідчать про коливання уподобань між дистанційним та змішаним навчанням, а потім про відновлення попиту на очне навчання. Цей підхід, заснований на використанні укриттів, забезпечив збереження якості освіти, залученості учасників освітнього процесу та психологічного благополуччя в умовах триваючого збройного конфлікту. Висновки. Це дослідження демонструє, що модель «Підземного університету» дозволяє вищим навчальним закладам підтримувати академічну безперервність, безпеку та якість в умовах збройного конфлікту. Інтегруючи підземні навчальні простори зі змішаними педагогічними методами та емпіричними практиками, українські університети сприяють стійкості, психологічній стабільності та змістовній освітній залученості, пропонуючи сталу модель вищої освіти в кризових умовах.
Авторське право (c) 2026 Людмила Голубнича, Тетяна Щокіна, Тетяна Бесараб, Тетяна Кошечкіна https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Спільний підхід до розвитку просоціальної поведінки для сталого навчання в сільських умовах
Мета. Деструктивна поведінка учнів у школі є давнішньою глобальною проблемою, яка негативно впливає не тільки на викладання та навчання, а й на загальну шкільну культуру. Ситуація ще гірша в маргіналізованих районах, таких як сільські місцевості в країнах, що розвиваються. Дослідження показують, що ефективніше сприяти просоціальній поведінці, ніж карати учнів, які порушують дисципліну. Наше дослідження має на меті дослідити стратегії сприяння прийнятній соціальній поведінці серед підлітків-учнів у сільській школі в Зімбабве з метою покращення сталого навчання. Стале навчання – це освітні практики, які сприяють розвитку здорової екосистеми навчання, в якій знання створюються спільно та поширюються громадою. Методологія. Якісне дослідження базувалося на філософії Убунту як теоретичній основі. Для проведення цього дослідження ми дотримувалися принципів парадигми критичного емансипаторного дослідження та партисипативного дизайну дослідження. Дані були отримані за допомогою дискусій та бесід з учнями, вчителями та батьками, й проаналізовані нами за темами. Результати. Результати показують, що співпраця між батьками, вчителями, учнями та адміністрацією школи сприяє просоціальній поведінці. Стратегії сприяння сталому навчанню включають залучення всіх зацікавлених сторін, використання цікавості учнів та створюють хороші відносини між учнями, вчителями та батьками. Висновки. Ми дійшли висновку, що, хоча не існує «чарівної палички» для сприяння просоціальній поведінці учнів у сільській місцевості, формування такої поведінки більш імовірне, коли всі зацікавлені сторони в шкільних громадах працюють разом. Тому ми стверджуємо, що якщо вчителі та батьки працюють спільно, вони можуть посилити навчання позитивній поведінці та цінностям, що приведе до кращого розуміння та запам'ятовування навчального матеріалу.
Авторське право (c) 2026 Проспер Лунга, Нкамісілє П. Мтіяне, Леслі Вуд https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Безпечне навчальне середовище як теоретична концепція та її практичне втілення в Україні під час воєнного часу
Мета. Це дослідження має на меті розглянути різні підходи до концептуалізації безпечного навчального середовища та його компонентів з фізичного, психологічного, екологічного та інформаційного погляду. Завданням є дослідження інституційних стратегій і політики, спрямованих на створення безпечного навчального середовища, а також вивчення заходів, вжитих керівництвом Сумського національного аграрного університету (СНАУ), Україна, для забезпечення безпеки студентів, викладачів і персоналу університету під час воєнного стану. Методологія охоплює комплексний набір теоретичних та емпіричних методів, включаючи аналіз наукових джерел щодо суті безпечного навчального середовища, його особливостей у мирний період та під час воєнного стану; систематизацію політики та документів СНАУ щодо створення безпечного навчального середовища, інтерв'ю зі студентами, викладачами, академічним персоналом і стейкхолдерами в освітній галузі. У дослідженні описано інституційні стратегії та заходи, які були проведені у період з осіннього семестру 2022 року по осінній семестр 2025 року. Результати. У дослідженні розкрито теоретичні аспекти та практичні підходи до формування безпечного навчального середовища з дотриманням прав і норм фізичної, психологічної, інформаційної та екологічної безпеки учасників освітнього процесу. Автори розглянули вхідні, вихідні та кінцеві результати різних аспектів безпечного навчального середовища, а також висвітлили університетську політику та стратегії щодо створення безпечного навчального середовища в Сумському національному аграрному університеті, Україна. Висновки полягає в тому, що створення безпечного навчального середовища в період воєнного стану вимагає комплексного підходу, який включає такі ключові компоненти: організація та безпека (фізична, екологічна, психологічна, інформаційна) всієї освітньої інфраструктури; забезпечення рівного доступу до освітніх ресурсів, оскільки умови воєнного конфлікту досить часто призводять до дублювання доступу до освітніх ресурсів, особливо для тих регіонів, які найбільше постраждали від російської агресії; упровадження психологічної підтримки та ефективної психолого-педагогічної взаємодії.
Авторське право (c) 2026 Тетяна Фоменко, Марина Білоцерковець https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Оцінювання обізнаності учнів щодо глобальних викликів сталого розвитку у старших класах
Освіта у сфері сталого розвитку стає дедалі важливішою у підготовці молоді до реагування на взаємопов'язані глобальні та місцеві екологічні проблеми. Школи відіграють вирішальну роль у формуванні розуміння учнями сталого розвитку та їхньої здатності діяти відповідально у своїх громадах. Мета. Це дослідження оцінило обізнаність учнів старших класів щодо глобальних викликів сталого розвитку, зосереджуючись на їхніх знаннях концепцій, принципів та проблем сталого розвитку, а також на їхній здатності пов'язувати глобальні явища з місцевими реаліями. Методологія. У дослідженні використовувався описовий дизайн опитування, в якому взяли участь 177 колишніх учнів шкіл, а зараз студентів Йоганнесбурзького університету, Південна Африка. Дані були проаналізовані за допомогою описової статистики. Результати. Результати показали, що учні мали сильне концептуальне усвідомлення принципів сталого розвитку, включаючи рівний доступ до освіти, гендерну рівність, права людини, збереження біорізноманіття та відповідальну корпоративну поведінку. Понад 90% визнали важливість освіти, миру та екологічного управління для сталого розвитку, і більшість була обізнана з глобальними викликами, такими як зміна клімату, управління відходами та рівність ресурсів. Однак, дослідження виявило розрив між теоретичними знаннями та практичними діями на місцевому рівні, особливо в таких сферах, як збереження водних ресурсів та готовність до стихійних лих. Висновки. Результати дослідження свідчать про те, що хоча учні розуміють сталий розвиток концептуально, їхнє навчання залишається абстрактним. Дослідження рекомендує більше емпіричного, контекстно-орієнтованого навчання, покращення підготовки вчителів та зміцнення партнерства між школою та громадою для кращої інтеграції ідей глобального сталого розвитку з місцевими практиками.
Авторське право (c) 2026 Саксес Фасанмі, Саді Сеяма-Мокхалені https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Професійний розвиток викладачів закладів вищої освіти у галузі «Транспортна логістика» і «Охорона праці»
Мета. Стаття пpисвячeна пpоблeмі професійного розвитку педагогів в закладах вищої професійної освіти у галузях «Транспортна логістика» і «Охорона праці». Обґрунтовано актуальність і необхідність розвивати у викладачів професійну компетентність, орієнтовану на специфічні вимоги та виклики. Методологія. У прoцeсі дoсліджeння булo викoристaнo зaгaльнoнaукoві й пeдaгoгічні мeтoди дoсліджeння: тeoрeтичні: aнaліз (пoрівняльний, систeмний, aнaлітикo-синтeтичний, індуктивний, дeдуктивний) для oбгрунтувaння вищеназваної проблеми. Основою реалізації дослідницької мети є використання таких методів дослідження як аналіз (проаналізовано основні можливості професійного розвитку педагогів з охорони праці та транспортної логістики в закладах вищої професійної освіти), метод порівняння (шляхи досягнення професійного розвитку педагогів з означених спеціальностей в Україні та закордоном, зокрема у Європейському Союзі), узагальнення (визначення подолання недоліків підвищення кваліфікації у викладачів двох спеціальностей в закладах вищої професійної освіти). Результати. Обґрунтовано шляхи досягнення професійного розвитку педагогів у галузях «Транспортна логістика» і «Охорона праці» в Україні й закордоном, зокрема в країнах Європейського Союзу. Визначено основні недоліки системи підвищення кваліфікації педагогів з означених спеціальностей в Україні та запропоновано пропозиції щодо їх подолання. Отримані результати можуть бути використані для формування професійного розвитку педагогів зі спеціальностей «Транспортна логістика» та «Охорона праці» в закладах вищої освіти. Conclusions. У результаті цього дослідження виокремлено основні відмінності та спільні риси між двома спеціальностями. Проаналізовано шляхи досягнення професійного розвитку педагогів означених спеціальностей на відповідних платформах навчання. Визначено основна спрямованість, формат платформ та особливості їх вивчення для викладачів. Зроблено рекомендації щодо вибору курсів підвищення кваліфікації означених спеціальностей. Визначено різні моделі стажування з розглядом основної характеристики, що актуальні для кожної зі спеціальності з урахуванням їхніх особливостей. Проаналізовано, як здійснюється професійний розвиток педагогів закладів вищої освіти в галузі «Транспортна логістика» і «Охорона праці», які особливості професійного розвитку викладачів з цих спеціальностей в Україні і закордоном, зокрема в країнах Європейського Союзу. Обґрунтовано міждисциплінарні зв'язки та прийоми при викладанні дисциплін зі спеціальностей «Транспортна логістика» і «Охорона праці», що підвищить ефективність їх викладання.
Авторське право (c) 2026 Марк Вайнтрауб https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Компетентність вчителів у використанні матеріалів цифрової візуалізації для навчання розуміння прочитаного у початкових школах: приклад муніципальної ради Морогоро, Танзанія
Мета. Це дослідження зосереджено на оцінці педагогічної компетентності вчителів у використанні матеріалів цифрової візуалізації (DVL) під час навчання розуміння прочитаного у початкових школах. Зокрема, дослідження спрямоване на пошук інформації про знання та навички вчителів щодо інтеграції матеріалів цифрової візуалізації при навчанні розуміння прочитаного англійською мовою у початкових школах. У дослідженні також розглядаються фактори, що впливають на використання цифрової візуалізації в ситуаціях в класі. Методологія. Спираючись на Європейську модель освіти з цифрової компетентності, дослідження використовувало анкети, спостереження та інтерв'ю як основні методи збору даних від респондентів. У дослідженні було використано змішаний метод у межах дизайну тематичного дослідження, зосередившись на десяти обраних школах муніципалітету Морогоро, Танзанія. У дослідженні взяли участь сто десять респондентів, включаючи десять (10) директорів початкових шкіл та сто (100) вчителів англійської мови початкових шкіл. Коефіцієнти регресії використовувалися для аналізу кількісних даних, тоді як якісні дані аналізувалися за допомогою тематичного аналізу. Результати. Результати дослідження свідчать, що вчителі мають низький рівень компетентності у використанні матеріалів цифрової візуалізації (DVL) під час навчання розуміння прочитаного в початковій школі. Це зумовлено негативним ставленням, низькою самооцінкою ефективності, обмеженим доступом до технологічних ресурсів, недостатньою професійною підготовкою та браком інституційної й державної підтримки. Отримані дані підтверджують необхідність підвищення кваліфікації вчителів для ефективного використання цифрової візуалізації в освітньому процесі. Висновок. Дослідження дійшло висновку, що наявність належних цифрових навчальних ресурсів та позитивне ставлення вчителів мають бути пріоритетними для впливу на знання та навички вчителів щодо використання матеріалів цифрової візуалізації у викладанні в початкових школах. У цьому дослідженні рекомендується, щоб уряд та приватні сектори інвестували в освіту та надавали фінансову підтримку для навчання вчителів використанню цифрових інструментів у їхньому повсякденному викладанні для глобальної конкурентоспроможності. Це дослідження буде подальшою розробкою покращення підвищення кваліфікації вчителів щодо інтеграції матеріалів цифрової візуалізації у викладання англійської мови в Танзанії.
Авторське право (c) 2026 Альфа Кавіше, Кулва Маталу, Андвеле Мвакасеге https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Модифікаційна динаміка інституційних змін в освіті: аксіологічний аналіз інформаційно-комунікаційних технологій
Мета статті – дослідити модифікаційну динаміку інституційних змін в освіті та здійснити аксіологічний аналіз ролі інформаційно-комунікаційних технологій (ІКТ) у цьому процесі. Методологія. З метою опрацювання наукової літератури з означеної проблеми нами використано низку методів: аналіз, синтез, порівняння, узагальнення та систематизація. Контент-аналіз наукових публікацій за останні роки дозволив виокремити актуальні тенденції глобальної та національної цифровізації й окреслити проблемне поле дослідження. Емпіричну частину дослідження було реалізовано шляхом проведення опитування, метою якого стало виявлення особливостей інституційних трансформацій, зумовлених інтеграцією ІКТ, та аналіз їхнього аксіологічного впливу на учасників освітнього процесу. Результати. Емпіричні дані, отримані в ході дослідження, засвідчують, що респонденти переважно позитивно оцінюють функціональну роль інформаційно-комунікаційних технологій у сучасних освітніх процесах. Зокрема, 42% опитаних вважають, що цифрові технології сприяють посиленню гуманістичного потенціалу педагогічної взаємодії. Близько 30% респондентів наголошують на появі нових форм комунікації та взаємодії, що свідчить про трансформацію традиційної структури освітньої комунікації. Водночас 12% учасників відзначають зниження рівня особистісного контакту, що вказує на наявність певних бар’єрів у гуманітарному вимірі цифровізації, пов’язаних із ризиком послаблення міжособистісних зв’язків та емоційного компоненту педагогічної взаємодії. Висновки. Аналіз опрацьованих матеріалів дозволяє констатувати, що цифрова трансформація ініціює модифікаційні зрушення в інституційній структурі освіти, які охоплюють як функціональні, так і аксіологічні компоненти. Інформаційно-комунікаційні технології виконують роль каталізатора змін, забезпечуючи: розширення інформаційних можливостей освітнього середовища; формування нових комунікаційних моделей; підвищення когнітивної автономії та цифрової компетентності учасників освітнього процесу; інноваційне оновлення професійної діяльності; переорієнтацію ціннісних пріоритетів освіти відповідно до вимог цифрової культури.
Авторське право (c) 2026 Василь Фазан, Дмитро Данилевський, Артем Грибенюк, Денис Дмитренко https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Креативність викладача в парадигмі цифрової трансформації освіти
Мета. Метою статті є теоретичне обґрунтування ролі креативності викладача в парадигмі цифрової трансформації освіти та визначення основних напрямів її прояву в сучасному освітньому процесі. Методологія. Методологічну основу дослідження становить комплексний науково-теоретичний підхід, що поєднує ідеї гуманістичної педагогіки, теорії творчості, компетентнісного та інноваційного підходів в освіті. У процесі роботи було використано методи аналізу, синтезу, узагальнення та систематизації наукових джерел з проблематики креативності викладача, цифрової трансформації освіти та сучасних педагогічних практик. Це дозволило уточнити зміст поняття «креативність викладача», визначити її структурні компоненти та обґрунтувати роль творчого потенціалу педагога як ключового чинника підвищення якості освітнього процесу в умовах цифрових змін. Застосування якісного аналізу забезпечило інтерпретацію змін у професійній діяльності викладачів та дозволило сформулювати висновки щодо значущості креативності як стратегічного ресурсу модернізації освіти. Результати. У межах дослідження було розроблено авторську програму розвитку креативності викладачів, спрямовану на формування творчого мислення, інноваційного стилю педагогічної діяльності та готовності до професійних трансформацій в умовах цифровізації освіти. Програма містить вісім тематичних занять, які поєднують елементи комунікативних практик, рефлексії та освітнього проєктування. Її зміст орієнтований на розвиток гнучкості мислення, імпровізаційних умінь, інноваційності методів, педагогічної виразності та здатності до саморефлексії. Особлива увага приділена рефлексивним практикам, що дозволяє усвідомити викладачам власну творчу ідентичність та професійні зміни. Завдяки цьому учасники програми можуть сформувати індивідуальні траєкторії креативного розвитку, визначити напрями подальшого самовдосконалення та окреслити власну роль як агентів інновацій в освітньому середовищі. Висновки. Проведене дослідження підтвердило, що креативність викладача є вагомим чинником підвищення якості освіти в умовах цифрової трансформації. Вона забезпечує здатність педагога гнучко реагувати на виклики сучасного освітнього середовища, впроваджувати інноваційні методи навчання, створювати мотиваційно насичений навчальний простір і формувати в здобувачів освіти компетентності ХХІ століття. Аналіз наукових джерел дозволив визначити креативність як інтегративну професійно-особистісну характеристику, що поєднує гнучкість мислення, імпровізацію, критичне мислення, інноваційність, уяву, готовність до ризику та здатність до рефлексії. Саме взаємодія означених компонентів забезпечує ефективну педагогічну діяльність у сучасному освітньому просторі. Таким чином, розвиток креативності викладача слід розглядати як стратегічний напрям модернізації освіти, що сприяє формуванню інноваційної культури, підвищенню якості навчального процесу та підготовці конкурентоспроможних фахівців для сучасного суспільства.
Авторське право (c) 2026 Serhii Lavrynenko, Anna Fastivets, Оlena Kolesnyk https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Читання в цифрову епоху: можливості штучного інтелекту у викладанні німецької мови як іноземної
Мета. У статті досліджуються трансформаційні підходи до навчання читанню німецької мови як іноземної (Deutsch als Fremdsprache – DaF) у контексті цифровізації освіти. Аналізується використання штучного інтелекту (ШІ) та платформи LATILL (Level-Adequate Texts in Language Learning) для впровадження диференційованого навчання читанню. Основна увага приділяється концепціям диференціації, індивідуалізації та персоналізації навчання як ключовим стратегіям роботи у гетерогенних групах. Методологія. У дослідженні використано теоретичний аналіз для уточнення термінологічного апарату (диференціація та персоналізація), а також тематичний синтез (PRISMA) та бібліометричне картування Biblioshiny для візуалізації дослідницьких трендів. Методичне застосування включає педагогічне моделювання для створення профілів груп і планування завдань, доповнене кейс-методом для аналізу текстів, адаптованих до рівнів CEFR. Результати. На основі бібліометричного аналізу 129 публікацій у базі даних Scopus та мета-аналізу семи емпіричних досліджень, проведених у 2017–2026 рр., доведено високу ефективність диференційованого навчання, що демонструє покращення розуміння прочитаного та граматики із показником pooled mean difference 2,92. Проаналізовано роль ШІ та спеціалізованих цифрових платформ, зокрема платформи LATILL, у автоматизації створення рівнево-адекватних текстів відповідно до шкали CEFR. Визначено методику створення профілю класу для оптимізації вибору навчальних ресурсів. Результати дослідження показують, що використання ШІ дозволяє вчителю перейти від ролі транслятора знань до ролі фасилітатора, забезпечуючи кожного учня релевантним контентом та підтримкою. Продемонстровано кейси адаптації матеріалів «Берлін / Відень» для різних рівнів володіння мовою. Висновки. Цифрова епоха вимагає відмови від уніфікованого навчання на користь диференційованих, індивідуалізованих та персоналізованих траєкторій. Емпіричні дані підтверджують, що диференційоване навчання значно перевершує традиційні методи. Інструменти, такі як LATILL та ШІ, автоматизують створення текстів за рівнями CEFR, дозволяючи вчителям стати фасилітаторами. У той час як диференціація та індивідуалізація коригують методи та темп, персоналізація дозволяє учням спільно з ШІ створювати власний навчальний досвід на основі особистих інтересів. Зрештою, ШІ є допоміжним ресурсом, який зміцнює педагогіку.
Авторське право (c) 2026 Тетяна Тоненчук https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Сучасні освітні парадигми у формуванні ціннісних орієнтацій студентства
Метою статті є концептуалізація та систематизація сучасних освітніх парадигм, що сприяють формуванню ціннісних орієнтацій студентської молоді. Увагу зосереджено на інтеграції гуманістичних, етичних і сталорозвиткових компетентностей у систему вищої освіти в умовах глобалізації, цифрової трансформації та соціально-політичної нестабільності в Україні. Дослідження спрямоване на узгодження підходів: соціально-емоційного навчання (СЕН), освіти для глобального громадянства (ОГГ) та освіти для сталого розвитку (ОСР) з їх адаптацією у вітчизняному освітньому контексті. Методологія. Дослідження має теоретико-концептуальний характер і базується на методах аналізу, синтезу, порівняння та систематизації наукових джерел за 2022–2026 рр. Застосовано міждисциплінарний підхід у межах педагогіки, психології, філософії та культурології. Відбір здійснювався за критеріями релевантності та наукової достовірності. Використано аналітико-інтерпретаційний, порівняльний, системно-структурний і герменевтичний підходи. Валідність результатів додатково забезпечено теоретичною тріангуляцією. Результати. Виявлено посилення ціннісно орієнтованих парадигм у вищій освіті, що інтегрують принципи сталого розвитку, етики та соціальної відповідальності. Підходи СЕН, ОГГ та ОСР сприяють розвитку емпатії, резильєнтності та громадянської активності студентів. Студентоцентроване й досвідне навчання суттєво посилює мотивацію та внутрішню інтерналізацію цінностей, а цифрові технології підтримують формування етичної поведінки і саморегуляції. Виявлено розрив між задекларованими цінностями та їх практичною реалізацією, а також проблеми впровадження й оцінювання результатів. Висновки. Ціннісні орієнтації є ключовим чинником розвитку особистості та ефективності освіти. Інтеграція СЕН, ОГГ і ОСР у цілісну модель підсилює результативність сучасної освіти. Заклади вищої освіти мають впроваджувати системні стратегії інтеграції етичних і сталих цінностей у навчальний процес. Подальші дослідження доцільно спрямувати на лонгітюдні та крос-культурні підходи.
Авторське право (c) 2026 Наталія Сідаш https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Цифрові інструменти бенчмаркінгу для оцінювання в навчанні з морської англійської мови
Мета. Метою дослідження є теоретичне обґрунтування та експериментальна перевірка ефективності використання інструментів цифрового бенчмаркінгу в системі оцінювання англомовної підготовки майбутніх морських інженерів (суднових механіків). Дослідження зосереджено на покращенні якості оцінювання шляхом інтеграції принципів бенчмаркінгу з цифровими технологіями та узгодження практик оцінювання із сучасними освітніми та професійними вимогами. Методологія. Методологія дослідження базується на поєднанні теоретичних та емпіричних методів. Теоретичні методи включають аналіз, синтез та узагальнення науково-методичної літератури з оцінювання, бенчмаркінгу та цифровізації в освіті. Емпіричні методи включають попереднє та повторне тестування для вимірювання рівня професійної компетентності курсантів з англійської мови, анкетування для виявлення їх мотивації та ставлення, педагогічне спостереження для контролю залученості та участі, а також аналіз даних, отриманих із системи управління навчанням Moodle. Дослідження проводилося серед курсантів морського навчального закладу в цифровому навчальному середовищі, де систематично впроваджувалися інструменти бенчмаркінгу та стратегії формувального оцінювання, включаючи самооцінювання та взаємне оцінювання. Результати. Отримані дані демонструють позитивну динаміку розвитку професійної компетентності курсантів з англійської мови після впровадження інструментів цифрового бенчмаркінгу. Результати вказують на підвищену навчальну активність, покращену академічну успішність та вищий рівень їх мотивації. Крім того, курсанти продемонстрували краще розуміння критеріїв оцінювання та кращу здатність контролювати власний прогрес. Інтеграція самооцінювання та взаємної оцінки сприяла розвитку рефлексивних навичок, критичного мислення та самостійності курсантів. Дані аналітики LMS підтвердили постійну участь у навчальних заходах та поступове покращення показників ефективності. Висновки. Дослідження підтверджує, що інструменти цифрового бенчмаркінгу є ефективним засобом підвищення якості оцінювання в навчанні з морської англійської мови для майбутніх морських інженерів. Їх використання забезпечує більшу об'єктивність, прозорість та узгодженість оцінювання з результатами навчання, а також підтримує розвиток їх оціночної компетентності. Інтеграція цифрових технологій у практику оцінювання сприяє орієнтованому на курсанта підходу та постійному зворотному зв'язку. Майбутні дослідження можуть бути зосереджені на розширенні використання передових цифрових технологій та інструментів штучного інтелекту, а також на вивченні адаптивних моделей оцінювання та ширшому впровадженні в різних освітніх контекстах.
Авторське право (c) 2026 Олена Кононова https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Педагогічний потенціал емоційного інтелекту у формуванні культури інклюзивної взаємодії студентської молоді
Мета. Метою статті є дослідження педагогічного потенціалу емоційного інтелекту у формуванні культури інклюзивної взаємодії студентської молоді. Методологія. У процесі дослідження було використано комплекс наукових методів. Зокрема, метод аналізу та узагальнення наукової літератури застосовувався для вивчення сучасних теоретичних підходів до проблеми емоційного інтелекту та його ролі у міжособистісній взаємодії. Метод компаративного аналізу дозволив визначити основні наукові підходи до трактування поняття «емоційний інтелект» і встановити його значення у формуванні культури інклюзивної взаємодії студентської молоді. Для визначення педагогічних умов розвитку емоційного інтелекту було використано метод систематизації та узагальнення психолого-педагогічних досліджень, що дало змогу виокремити основні компоненти емоційної компетентності студентів і визначити ефективні педагогічні методи її розвитку. Також застосовано метод педагогічного моделювання, який дозволив окреслити напрями розвитку емоційного інтелекту студентів у навчальному процесі, зокрема через використання інтерактивних методів навчання, рефлексивних практик та створення сприятливого соціально-психологічного клімату у студентському колективі. Результати. Результати проведеного дослідження дозволяють констатувати: студенти з більш розвиненими компонентами емоційного інтелекту (емпатія, емоційна саморегуляція, емоційна усвідомленість) демонструють вищий рівень толерантності до соціальної різноманітності та більш позитивне ставлення до інклюзивного освітнього середовища. Вони легше встановлюють міжособистісні контакти, проявляють більшу готовність до співпраці та підтримки однокурсників, які можуть мати різні освітні потреби або індивідуальні особливості. Нами розроблено та запропоновано наступні формати роботи: «Емоційний щоденник», «Емоційне дзеркало», «Складна розмова», «Університет без бар’єрів», «Тиждень емпатії». Висновки. Таким чином, емоційний інтелект виступає важливим чинником формування культури інклюзивної взаємодії студентської молоді, оскільки сприяє розвитку емпатії, толерантності та соціальної відповідальності у процесі міжособистісної комунікації. Його педагогічний потенціал полягає у створенні сприятливого соціально-психологічного клімату в освітньому середовищі, розвитку конструктивної взаємодії та формуванні готовності студентів до співпраці з людьми, які мають різні індивідуальні особливості. Ефективне формування культури інклюзивної взаємодії потребує системного підходу, що передбачає інтеграцію елементів емоційного навчання у зміст освітнього процесу, використання інтерактивних методів навчання, тренінгових форм роботи та рефлексивних практик, спрямованих на розвиток емоційної компетентності студентів. Подальші дослідження можуть бути спрямовані на розробку педагогічних технологій розвитку емоційного інтелекту студентської молоді в умовах інклюзивного освітнього середовища.
Авторське право (c) 2026 Марина Гриньова, Ольга Губарь https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Психологічні межі та просторовий суверенітет у цифрову епоху: міжпоколіннєві відмінності між поколіннями X, Y та Z
Мета. У статті представлено теоретичний та емпіричний аналіз особистісних психологічних меж серед представників поколінь X, Y та Z в контексті цифрової трансформації. Спираючись на теорії психології меж і концепцію поколінь, дослідження мало на меті виявити міжпоколіннєві відмінності в характеристиках психологічних меж, суверенітеті психологічного простору та нетерпимості до невизначеності, а також проаналізувати зв'язки між цими конструктами в кожній поколіннєвій групі. Методологія. У дослідженні взяли участь 128 дорослих респондентів з України, розподілених на три вікові групи відповідно до поколіннєвого підходу: покоління X (n = 34; вік 40-60 років), покоління Y (n = 50; вік 25–39 років) і покоління Z (n = 44; вік 18-24 роки). Дані збиралися онлайн за допомогою Опитувальника меж Е. Гартманн, Шкали суверенітету психологічного простору та Шкали нетерпимості до невизначеності IUS-12. Статистичний аналіз включав критерій Краскела-Воллеса, апостеріорні порівняння за критерієм Манна-Уітні та коефіцієнти рангової кореляції Спірмена. Результати. Дані свідчать про те, що представники покоління X демонструють вищий суверенітет психологічного простору та «товстіші» особистісні межі, тоді як покоління Z характеризується більш проникними, гнучкими та менш інтегрованими межами. Покоління Y займає проміжне положення. Статистично значущі відмінності виявлені щодо суверенітету території, суверенітету особистого майна та загального показника товщини меж. Кореляційний аналіз показав різні конфігурації зв'язків між межами та нетерпимістю до невизначеності по поколіннях: відсутність значущих кореляцій у поколінні X, негативний зв'язок між нетерпимістю до невизначеності та суверенітетом звичок у поколінні Y, а також позитивна кореляція між «тонкими» межами та нетерпимістю до невизначеності у поколінні Z. Міжпоколіннєві відмінності за показниками нетерпимості до невизначеності загалом виявилися менш вираженими. Висновки. Найвиразніші міжпоколіннєві відмінності стосуються суверенітету психологічного простору та загальної товщини особистісних меж, тоді як відмінності в нетерпимості до невизначеності є порівняно слабшими. Результати мають практичне значення для розроблення програм міжпоколіннєвої взаємодії та підтримки, зокрема в цифровому середовищі.
Авторське право (c) 2026 Вероніка Юрченко, Олексій Наливайко https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Соціалізація осіб з інтелектуальними порушеннями: персональна соціальна корекційна програма
Мета. У статті представлено концепцію та структурну модель індивідуальної соціально-корекційної програми для осіб з інтелектуальними порушеннями з метою забезпечення максимальної самостійності їхнього соціального життя. Методи. У статті розкрито комплекс теоретичних методів, зокрема аналіз наукової літератури та нормативно-правової бази України. Обґрунтовано компонентну структуру Програми та розроблено алгоритм соціальної адаптації на основі Міжнародної класифікації функціонування, обмежень життєдіяльності та здоров’я. Результати. Розроблено модель індивідуальної програми соціально-корекційного розвитку для осіб з інтелектуальними порушеннями, що складається з чотирьох взаємозалежних блоків: діагностичного (перехід від дефіцитарної до ресурсної моделі), комунікативного (впровадження альтернативної комунікації), побутово-адаптивного (формування навичок самообслуговування) та професійного (допрофесійна підготовка). Виявлено особливості психологічного супроводу родини на стадіях від заперечення до прийняття, що є базовою умовою успішності програми. У програму також інтегровані вправи, що спрямовані на залучення батьків у процес підвищення рівня самостійності їх дітей із особливими освітніми потребами. Обґрунтовано роль територіальної громади у забезпеченні послуг підтримуваного проживання згідно зі чинним законодавством України. Висновки. Доведено, що ефективна інтеграція можлива лише за умови синергії науково обґрунтованої програми, активної участі сім’ї та інклюзивної готовності громади. Впровадження індивідуальної програми соціально-корекційного розвитку для осіб з інтелектуальними порушеннями дозволяє трансформувати підхід до інвалідності з медичного на соціально-правовий. Подальші дослідження можуть бути спрямовані на перехід від інституційної підтримки до моделі підтримуваного проживання.
Авторське право (c) 2026 Володимир Балтремус https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Інтерактивність як ключовий елемент дистанційного навчання англійської мови в умовах воєнного стану: тематичне дослідження
Мета. Це дослідження має на меті виявити вплив інтерактивних технологій на мотивацію, засвоєння лексики та розвиток комунікативних навичок у дистанційному навчанні англійської мови в умовах воєнного стану в Україні. Актуальність роботи зумовлена стрімким розвитком цифрових технологій, які трансформують традиційні моделі викладання та потребують нових підходів до активізації мовленнєвої діяльності студентів у віртуальному середовищі, особливо коли традиційне навчання порушене війною. Методологія. Чотиримісячне дослідження охопило 120 студентів Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова (НУК) із рівнями володіння англійською мовою від A2 до C1. Застосовано змішаний дизайн: кількісні методи (до- та післякурсові опитування за шкалами LLMS та SALC, автоматичне логування активності в системі управління навчанням) та якісні методи (напівструктуровані інтерв’ю з 30 студентами). Порівнювалися показники мотивації, самооцінки мовної компетентності, частоти взаємодії та результатів лексичних тестів між активними та пасивними користувачами інтерактивних інструментів. Результати. Зафіксовано статистично значуще підвищення мотивації (з 3,2 до 4,1 бала за 5-бальною шкалою, p < 0,01) та самооцінки мовної компетентності (з 2,8 до 3,9, p < 0,05). Студенти, які активно брали участь у синхронних заняттях та асинхронних форумах, покращили результати лексичних тестів у середньому на 15% порівняно з менш активними одногрупниками. Використання гейміфікованих інструментів (Kahoot, Quizlet Live) сприяло підвищенню результатів засвоєння лексики на 17%. Водночас виникло кілька проблем, зокрема технічні труднощі, про які повідомили 27% респондентів, недостатня цифрова грамотність (22%) та проблеми з координацією часових поясів (18%). Усі ці проблеми були загострені війною. Висновки. Інтерактивність є не просто технічним інструментом, але й важливим педагогічним чинником, що стимулює активне навчання та саморозвиток навіть у кризових умовах. Використання інтерактивних платформ, які поєднують синхронні та асинхронні форми взаємодії, значно підвищує зацікавленість студентів, покращує ефективність засвоєння словникового запасу та сприяє формуванню навичок усного мовлення. Рекомендовано впроваджувати інтерактивні методи в дистанційні курси англійської мови з урахуванням технічних, культурних та індивідуальних особливостей студентів. Подальші дослідження потребують вивчення адаптивних систем на основі штучного інтелекту та довготривалої динаміки навчальних результатів.
Авторське право (c) 2026 Світлана Кириченко https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Інтегроване з роботою навчання та інженерна освіта: об'єднання академічних бібліотек в екосистему підтримки
Мета. Південноафриканські заклади вищої освіти все більше перебувають під тиском підготовки працездатних випускників. Хоча технічні навички є переважно основною темою інженерної освіти, перехід до робочого місця створює особливі труднощі. Гнучкі навички зазвичай відносяться до набору визначених моделей поведінки, які вважаються необхідними в професійному робочому контексті. Це є підґрунтям емоційної сторони в освіті, яка охоплює ширший контекст, коли відбувається перехід з університету до робочого місця. Мета цього дослідження випливає з великої нестачі літератури щодо врахування емоційної галузі під час планування програм підготовки фахівців до робочого місця для південноафриканських студентів-інженерів. Методологія. Використовуючи теорію переходу Шлосберга як основу, це дослідження застосувало інтерпретаційний огляд літератури для вивчення переходу південноафриканських студентів-інженерів до навчання, інтегрованого з роботою. Літературу було проаналізовано відповідно до теоретичної бази Шлосберга, що включає вивчення ситуаційних контекстів під час переходу, особисті сильні сторони та характеристики, структури інституційної підтримки та стратегії подолання труднощів, що використовуються окремими особами. Результати. Результати цього дослідження підтверджують, що підготовка студентів-інженерів до компонента «навчання, інтегроване з роботою» має враховувати весь процес життєвого переходу, а не покладатися на загальний перелік «гнучких навичок». У відповідь на поточну відсутність контекстуально-орієнтованих ініціатив з підготовки студентів у Південній Африці, це дослідження вивчає роль академічних бібліотек у сприянні цифровому сторітеллінгу як новітній наративній педагогіці. Висновки. Навчання, інтегроване з роботою, пропонує закладам вищої освіти можливість зміцнити свою репутацію та досягти успіху, демонструючи досягнення студентів, які отримали ґрунтовну галузеву підготовку. Вузьке розуміння емоційної галузі в інженерній освіті може поставити студентів у невигідне становище та призвести до надмірного навантаження на галузевих наставників та відповідний академічний персонал. Академічні бібліотеки мають гарні можливості для сприяння контекстуалізації гнучких навичок у межах ширшого переходу до робочого місця, забезпечуючи цифровий сторітеллінг, водночас дозволяючи студентам-інженерам формувати контекстуально-орієнтовані навчальні програми для ініціатив з підготовки студентів у Південній Африці.
Авторське право (c) 2026 Карієн Дю Брейн https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Ігрове навчання та формування грамотності серед учнів Танзанії, які вивчають англійську мову: порівняльне кореляційне дослідження
Мета. Це дослідження вивчало взаємозв'язок між навичками читання та письма та прогностичну роль навичок читання в успішності письма до та після ігрового навчання з розвитку грамотності. Дослідження було зосереджено на учнях початкової школи з низьким базовим рівнем грамотності та застосувало пост-методологічну педагогічну перспективу. Методологія. У дослідженні було використано квазіекспериментальний дизайн «до-після» тестування, що охоплював дві експериментальні школи та одну контрольну школу. Учні використовували ігрові завдання з англійської мови протягом п'яти місяців. Дані до- та після тестування були проаналізовані за допомогою кореляції Пірсона та множинної регресії для вивчення взаємозв'язків між читанням та письмом, а також умов успішності письма. Результати. До експерименту навички читання та письма були дуже взаємозалежними між собою. Після експерименту відбулася помітна трансформація. Кореляція між показниками читання та письма послабшала, тоді як зв'язки в галузі письма зміцнилися. Більше того, розуміння прочитаного тексту виявилося єдиною значущою умовою усіх результатів письма, причому дисперсія, пояснена суттєвим зниженням навичок читання, виявилася для письма буквами (з 63,1% до 19,9%) та письма словами (з 47,5% до 12,7%). Натомість, написання тексту залишалося тісно пов'язаним з розумінням прочитаного тексту. Висновки. Навчання на основі локальних ігор покращило автономність базових навичок письма, зберігаючи при цьому роль розуміння прочитаного тексту у складних завданнях. Дослідження підтримує культурно адаптовану педагогіку, засновану на іграх, що відповідає принципам пост-методології як способу трансформації взаємозв'язків між читанням та письмом у контекстах обмежених ресурсів.
Авторське право (c) 2026 Вілфред Мадата, Джон Місана Бісеко, Джессі Джуліус Ндабакуране https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Менторство через власне практичне дослідження організації домашнього читання майбутніх учителів англійської мови
Мета. Дослідницько-практичне дослідження (EAR) має вирішальне значення для забезпечення майбутніх учителів знаннями та навичками, необхідними для безперервного професійного розвитку. Мета статті – окреслити, як викладачі університетів можуть розвивати власні дослідницькі навички, щоб стати рефлексивними практиками та, як наслідок, підвищити свою здатність наставляти своїх підопічних (студентів та шкільних учителів) у проведенні освітніх досліджень. Автори вважають, що отримання досвіду під час практики в школах має включати вирішення практичних проблем шляхом дослідження, втручання та рефлексивного аналізу. Методологія. Методологія дослідження поєднує критичний аналіз літератури з освітніх досліджень, рефлексію щодо нашого викладання та емпіричні методи дослідження нашої повсякденної діяльності як викладачів (спостереження за заняттями, опитування учасників та якісний і кількісний аналіз есе). Тема дослідження стосувалася небажання низки майбутніх учителів англійської мови займатися читанням для задоволення. У Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С. Сковороди 88 студентів 2–3 курсів дали згоду відповісти на анкету; 46 з них (студенти 2 курсу) написали також коротке есе; одна група з 15 студентів (з тих 46) була залучена до спостереження за заняттями та інтервенцією. Результати. Проєкт змінив наше розуміння того, як підтримувати читання для задоволення. Викладачі повинні надавати пріоритет текстам, що відповідають індивідуальним інтересам, а не універсальним завданням; допомагати студентам розвивати впевненість, пропонуючи різноманітні варіанти та ґрунтовну підтримку; створювати простір для вибору студентами жанрів сучасної художньої літератури. Вкрай важливо розвивати академічні навички читання окремо від читання для задоволення, щоб не закріплювати асоціацію англійської мови зі стресом. Висновки. Цикл EAR допоміг нам, як тим, хто навчає майбутніх учителів, краще зрозуміти переваги освітнього дослідження та труднощі, з якими стикаються наші студенти на всіх його етапах. Цей досвід буде безцінним для наставництва та підтримки досліджень наших студентів під час їхньої педагогічної практики.
Авторське право (c) 2026 Наталія Тучина, Лада Красовицька, Олена Чехратова https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Дослідження впливу чат-ботів на навчання студентів в одному з сільських університетів Південної Африки
Мета. Метою цього дослідження є вивчення впливу технології чат-ботів на навчання студентів в Університеті імені Волтера Сісулу (WSU), Південна Афріка. Оскільки штучний інтелект все більше інтегрується у вищу освіту, чат-боти стали потенційними інструментами для підтримки навчання, покращення залученості та надання академічної допомоги в режимі реального часу. Методологія. У цьому дослідженні використовувався змішаний методологічний підхід, що поєднує кількісні опитування, розповсюджені серед студентів, з якісними інтерв'ю, проведеними як зі студентами, так і з викладачами. Результати показують, що чат-боти покращують навчання студентів, надаючи негайні відповіді на академічні запити, сприяючи самостійному навчанню та покращуючи доступ до навчальних матеріалів. Однак такі проблеми, як нестабільний доступ до Інтернету, обмежена цифрова грамотність та низька обізнаність про доступні інструменти чат-ботів, були визначені як перешкоди для ефективного використання. Дослідження також виявило загальну готовність студентів використовувати навчання за допомогою чат-ботів, якщо їм буде надано кращу підтримку та підготовку. Висновки. Результати свідчать про те, що хоча технологія чат-ботів є перспективною для покращення результатів освіти, успішне впровадження в університеті вимагає вирішення інфраструктурних та допоміжних проблем. Результати дослідження надають цінну інформацію для розробників університетської політики, викладачів та фахівців, які прагнуть оптимізувати інструменти на основі штучного інтелекту для покращення викладання та навчання в освітніх контекстах з недостатніми ресурсами.
Авторське право (c) 2026 Мунієнге Мбоділа, Омобайо Айокунле Есан https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Ефективність застосування ментальних карт в навчальному процесі: погляд викладачів та оцінка студентів
Мета. Метою дослідження є аналіз досвіду інтеграції ментальних карт у курс «Медична біологія» для студентів першого курсу медичних спеціальностей. Актуальність роботи зумовлена необхідністю подолання обмежень кліпового мислення покоління Z і трансформації традиційних способів конспектування в інструменти активного візуального структурування знань для опрацювання дедалі більших обсягів медичної інформації та підвищення ефективности підготовки до ліцензійного інтегрованого іспиту «КРОК-1». Методологія. Комплексне дослідження було проведено протягом осіннього семестру 2025 року в Запорізькому державному медико-фармацевтичному університеті. Вибірка склала 42 студента першого курсу спеціальності «Медицина» (31% від загальної кількості на курсі). Освітнє втручання передбачало створення ментальних карт до ключових змістовних модулів: «Молекулярно-клітинний рівень організації життя», «Закономірності спадковості і мінливості», «Методи вивчення спадковості людини. Спадкові хвороби», з використанням цифрових платформ (Canva, Miro, Coggle) або паперових носіїв. Дані збиралися за допомогою анонімного опитування в Google Forms із використанням шкали Лайкерта та аналізувалися методами описової статистики в Microsoft Excel. Результати. Більшість студентів (92,9%) мали незначний попередній досвід роботи з ментальними картами або зовсім його не мали. У ході дослідження 92,9% респондентів надали перевагу цифровим інструментам, серед яких найпопулярнішою платформою стала Canva (50%). 95,2% опитаних підтвердили, що ментальні карти суттєво покращили структуризацію матеріалу, а 83,3% відзначили краще розуміння причинно-наслідкових зв’язків. 100% студентів визнали метод корисним для самостійної роботи з літературою. Ключовими елементами, визначеними як найбільш ефективні, стали «Ключові слова» (59,5%) та «Гілки» (40,5%), тоді як «Колір» (9,5%) та «Центральний образ» (11,9%) отримали нижчі оцінки. Часові витрати для більшості студентів (54,8%) склали 1–2 години на одну карту. 88,1% учасників оцінили ментальні карти як більш ефективні порівняно з традиційним лінійним конспектуванням. Висновки. Ментальні карти є високоефективним дидактичним інструментом, що сприяє активному конструюванню знань та саморегульованому навчанню в медичній освіті. Перевага, надана «ключовим словам» та «ієрархічним гілкам», відображає прагматичний підхід до навчання, орієнтований на ідентифікацію діагностичних маркерів у медичних тестах. Для оптимізації методу слід забезпечити мультимедійний супровід для різних цифрових платформ. Висока мотивація студентів та запит на міждисциплінарну інтеграцію свідчать про доцільність офіційного включення ментальних карт у навчальний план як інструменту для синтеза складних біологічних даних.
Авторське право (c) 2026 Гавриленко Ксенія, Попович Аліса, Шеметенко Олександра, Ємець Тетяна https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Переосмислення академічної свободи в турбулентних політичних контекстах: погляди африканських науковців з Південної Африки
Мета. Це дослідження розглядає, як турбулентний політичний контекст формує академічну свободу в окремих африканських країнах, як це інтерпретують іноземні науковці з Африки, які працюють у закладах вищої освіти Південної Африки. Спираючись на теорію конфлікту та неоінституціоналізм, стаття досліджує, як нестабільність управління, політичне втручання та домінування виконавчої влади впливають на інституційну автономію та наукову практику Методологія. Було використано якісний інтерпретативний дизайн. Проведено напівструктуровані онлайн-інтерв'ю з вісьмома науковцями з Нігерії, Зімбабве, Уганди та Демократичної Республіки Конго, які працюють у державних і приватних закладах вищої освіти Південної Африки. Дані проаналізовано за допомогою тематичного аналізу із поєднанням індуктивного та дедуктивного кодування. Результати. Учасники описали академічну свободу як таку, що охоплює свободу вираження поглядів, викладання, досліджень, доступу до інформації та академічної мобільності. Результати показують, що академічна свобода послаблюється політизованими призначеннями, скомпрометованою інституційною автономією, обмеженим викладанням та дослідженнями, наглядом, тиском на фінансування та слабким конституційним захистом. Учасники також зазначили, що університети можуть перетворюватися на інструменти легітимації державної влади через контроль над навчальними програмами та обмеження критичного дискурсу.
Авторське право (c) 2026 Алейн Найду, Ілзе Брідт https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Розвиток комунікативної компетентності майбутніх учителів засобом інтеграції сучасних технологій у курс «Англійська мова для академічних цілей»
Мета. У статті розглядається проблема викладання англійської мови для академічних цілей у сучасній українській вищій освіті, що зосереджена на розвитку всіх видів мовленнєвої діяльності майбутніх учителів. У роботі представлені результати дослідження щодо переваг та недоліків використання сучасних технологій для вдосконалення професійної комунікативної компетентності майбутніх учителів у закладах вищої освіти України. У статті досліджуються шляхи покращення англомовної комунікативної компетентності майбутніх учителів за допомогою сучасних технологій. Методологія. Для досягнення мети було поставлено завдання та проведено крок за кроком дослідження. Спочатку було вивчено наукову літературу з теми дослідження. Потім, використовуючи метод експертної оцінки, було визначено ключові сучасні технології для покращення англомовної комунікативної компетентності майбутніх учителів. Далі було проведено педагогічний експеримент для визначення найбільш значущих сучасних технологій для розвитку англомовних комунікативних навичок студентів педагогічного університету. Результати. Результати показали, що найефективнішими методами були мобільне навчання, ChatGPT та генеративний штучний інтелект, а також автоматизована оцінка письма. Кожен із цих методів по-різному впливає на мовленнєві навички студентів. Найбільший уплив зазнали письмо та читання. Навички аудіювання та говоріння покращилися менше після педагогічного експерименту. Висновки. Проведене дослідження дає змогу дійти висновку, що вищезгадані сучасні технології можуть покращити англомовну комунікативну компетентність студентів під час навчання в закладах вищої освіти. Вони є потужним засобом розвитку не лише видів мовленнєвої діяльності, а й критичного мислення, академічного письма та аргументації. Однак результати також показують, що існують деякі недоліки та етичні ускладнення використання сучасних технологій, включаючи проблеми плагіату, авторства та прозорості. Тому необхідним є керівництво викладачів, і викладачі мають коректно використовувати сучасні технології
Авторське право (c) 2026 Ірина Пінчук, Ольга Мілютіна, Олена Чайка https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0